Så herlig dramatisk.
Naturen viser seg fra sin råeste og villeste side utenfor...
Og vi tre,
vi elegante tre her inne.
Jeg skulle gjerne trodd at en rasende Jehova
rettet lynets piler direkte mot hodet mitt,
det ubøyde hodet til George Gordon Lord Byron,
Englands største synder.
Men jeg kan ikke smigre meg selv slik.
Tordenen er muligens for vår kjære Shelley,
himmelens applaus for Englands største poet.
Hva med min Mary?
Hun er en engel.
Det tror du.
Hørte du det?
Kom, Mary. Kom og se på stormen.
Du vet at jeg blir redd av lyn.
Shelley, kan du tenne på lysene for meg?
Å, Mary, vennen.
Forbløffende skapning.
Jeg, Lord Byron?
Redd for torden, redd for mørket,
men du har allikevel skrevet en historie som fikk blodet mitt til å fryse.
Se på henne, Shelley.
Kan du tro at dette milde, skjønne hodet kan ha tenkt ut Frankenstein,
et monster skapt av røvede lik?
Er det ikke forbløffende?
Jeg skjønner ikke at du mener det.
Hva forventer du?
Et slikt publikum trenger noe sterkere enn en søt liten kjærlighetshistorie.
Så hvorfor skulle ikke jeg skrive om monstre?
Ikke rart Murray har nektet å utgi boken.
Han mener leserne ville bli for sjokkert.
Den vil bli utgitt, tror jeg.
Da vil du ha mye å svare for.
Forleggerne skjønte ikke at meningen var å skrive en moralsk historie
om straffen som ble gitt en vanlig mann som våget å etterligne Gud.
Uansett hva formålet var,
nyter jeg hver enkelt redsel.
Jeg lar dem rulle over tungen.
Nei, Lord Byron. Ikke minn meg på den i kveld.
Det var litt av en scene på kirkegården.
De hulkende kvinnene, den første spaden jord på kisten.
Det var et herlig grøss.
Frankenstein og dvergen som stjeler liket fra den nygravde graven,
som kutter ned den hengte mannen fra galgen
der han vaiet knirkende i vinden.
Frankensteins list i laboratoriet på fjellet,
der han tar fra hverandre mennesker og bygger et menneskelig monster
så forferdelig og redselsfullt at bare et halvgalt sinn kunne kommet på det.
Og så mordene...
Det lille barnet som blir druknet.
Henry Frankenstein blir kastet ned fra toppen av den brennende møllen
av monsteret han selv hadde skapt.
Og det var disse skjøre, hvite fingrene som skrev marerittet.
Å! Du fikk meg til å stikke meg, Byron.
Det blør.
Så så.
Jeg synes det er synd at du avsluttet historien så plutselig, Mary.
Det var ikke slutten i det hele tatt.
Vil dere høre hva som skjedde etterpå?
Jeg har lyst til å fortelle.
Det er en perfekt kveld for mysterier og skrekk.
Luften er full av monstre.
Jeg lytter.
Mens himmelen river natten i stykker ute, åpne opp helvetes avgrunner.
Forestill dere at dere står ved ruinene av møllen.
Brannen er i ferd med å gå ut.
Snart vil bygningens skjelett bli synlig,
de nakne bjelkene mot himmelen.
Det er den beste brannen jeg har sett i hele mitt liv!
Hvorfor gråter du?
Det er så forferdelig.
Jeg vet det, men etter alle mordene
og stakkars herr Henry som ble hentet hjem for å dø,
er jeg glad for å se monsteret brent til døde foran øynene på meg.
Det er for bra for ham.
Det er djevelens verk,
og du bør korse deg raskt, Marta, før han tar deg.
Kom igjen. Alt er over.
Gå tilbake til hjemmene deres. Gå og legg dere.
Det begynner på nytt! Det er ikke utbrent i det hele tatt. Det kommer mer.
Er ikke monsteret dødt ennå?
Det er på tide at alle skikkelige menn og kvinner går og legger seg.
Det er innvollene hans som tar fyr.
Innvollene er alltid det siste som brenner opp.
Gå videre. Dere har hatt nok spenning for en kveld.
Den merkelige mannen dere kaller et monster er død.
"Monster", du liksom.
Dere kan takke himmelen for
at de sendte meg for å beskytte liv og eiendom.
Hvorfor beskyttet du ikke de som ligger druknet og myrdet?
Kom igjen. Vi vil ikke ha noen opptøyer. Ingen opptøyer.
- Hvem lager opptøyer? - Gå videre.
God natt, alle sammen, og drøm søtt.
Drøm søtt selv.
Han tror han er kjempeviktig, bare fordi han er borgermester.
Stakkars herr Henry.
Han skulle gifte seg i dag med den vakre jenta, Elizabeth.
Dekk ham til.
Noen må fortelle nyheten til den stakkars jenta.
Ri så raskt du kan til slottet
og fortell gamle baron Frankenstein at vi tar med sønnen hans hjem.
Å, kjære vene.
Å. klapp igjen.
Kom hjem, Hans. Mønsteret er dødt nå.
Ingenting kan ha overlevd brannen.
Hvorfor blir du her?
Jeg vil se det med mine egne øyne.
Han må være død, Hans.
Og enten han er død eller levende, kan ingenting få vår lille Maria tilbake.
Hvis jeg kan se de forkullede beina,
får jeg sove om natten.
Kom tilbake, Hans!
Du blir brent selv!
Maria druknet, og du brent opp.
Hva skal jeg gjøre da?
Nei!
Hans! Hvor er du, Hans?
Går det bra, Hans?
Jeg hører deg. Her.
Gi meg hånden din, Hans.
Her.
Milde himmel, hva er dette?
Henry.
Fonen
Hvordan kan vi fortelle det, frue?
Bær ham inn.
- Albert! - Hva er det du vil?
Det lever! Mønsteret... Det lever!
Klapp igjen, gamle tosk.
Jeg så det.
Det er ikke blitt noe skjelett i det hele tatt.
Det overlevde brannen.
Slutt å fare med løgn. Vi tror ikke på spøkelser.
Ingen tror meg.
Greit. Jeg tenker ikke mer på det.
La dem alle bli myrdet i sengen, jeg bryr meg ikke.
Snakk til meg, Henry.
Han vil aldri snakke igjen, frue.
Dette ble forutsagt.
Jeg ble fortalt at noe ville skje bryllupsnatten.
Å! Se! Frue! Han lever!
Henry, kjære!
Elizabeth.
For en forferdelig bryllupsnatt!
Du kan gå og legge deg nå, Mary.
Du vil snart føle deg bedre.
Jeg føler meg nesten som meg selv igjen.
Straks du er sterk nok, reiser vi bort
og glemmer denne forferdelige opplevelsen.
Glemmer?
Om jeg bare kunne glemme, men jeg får det ikke ut av hodet.
Jeg er blitt forbannet fordi jeg undersøkte livets mysterier.
Kanskje døden er hellig, og jeg har skjendet den.
Det var en fantastisk visjon!
Jeg drømte at jeg ble den første som viste verden
hemmeligheten som Gud vokter så godt.
Livets formel.
Tenk på makten til å skape en mann.
Og jeg gjorde det! Jeg skapte en mann. Og hvem vet?
Med tiden kunne jeg lært ham opp til å gjøre som jeg ville.
Jeg kunne skapt en rase.
Jeg kunne til og med funnet hemmeligheten bak evig liv.
Ikke si slike ting, Henry. Ikke tenk slike ting.
Det er blasfemisk og ondt.
Vi skal ikke vite slike ting.
Det kan hende at det er meningen at jeg skal kjenne livets hemmelighet.
Det kan være en del av den guddommelige plan.
Nei. Nei! Det er djevelen som tilskynder deg.
Det er død og ikke liv som kommer ut av dette.
Hør, Henry.
Jeg fikk ikke sove mens du lå her og kastet på deg.
Og da du fablet om ditt sinnssyke ønske
om å skape levende menn fra de dødes støv,
dukket det opp et merkelig gjenferd i rommet.
Det kommer som en dødens skikkelse, og hver gang klarere, nærmere.
Det ser ut til å strekke seg mot deg som om det vil ta deg fra meg!
Der er det! Se! Der!
Jeg ser ingenting, Elizabeth. Hvor?
Det er ingenting der.
Der! Det kommer for å ta deg! Nærmere! Henry!
Henry!
Albert!
Pokker ta ham. Han er aldri her når man trenger ham.
Hva er egentlig vitsen med utstoppede tjenere?
Greit. Greit!
Ikke bank ned slottet. Vi er ikke døde alle sammen ennå.
Det er ingen hjemme.
Slipp meg inn, gode kvinne.
Jeg vet at den unge baron Frankenstein er hjemme.
Han er syk.
Han ligger i sengen, slik alle skikkelige folk burde gjøre på denne tiden.
Fortell ham at dr. Pretorius er her i et veldig viktig ærend
og må treffe ham alene, i kveld.
Dr. Pretorius?
Pretorius?
Hva var navnet?
Dr. Pretorius.
Det finnes ikke noe slikt navn.
Bli her.
- Hvem er det? - Det er Minnie, frue.
Kom inn.
Det er dr. Pretorius.
Han sier han vil treffe herren. Meget insisterende.
Pretorius?
En veldig merkelig utseende gammel herre,
og han måtte treffe deg angående et hemmelig, alvorlig anliggende, sa han.
I kveld, alene.
Vis ham inn.
Hvem er denne mannen, Henry?
Dr. Pretorius.
Baron Frankenstein, formoder jeg.
Vil du komme inn, doktor?
Jeg håper du tilgir at jeg forstyrrer så sent.
Jeg ville ikke kommet hvis jeg ikke hadde hatt en beskjed,
som jeg tror vil være meget viktig for deg.
Dette er professor Pretorius.
Han var doktor i filosofi ved universitetet, men...
Men fikk sparken.
"Sparken", kjære baron, er ordet for å vite for mye.
Henry har vært meget syk, professor. Han burde ikke forstyrres.
Jeg er også lege, baronesse.
Hvorfor kom du hit i kveld?
Mitt anliggende med deg er privat, baron.
Vær så snill, Elizabeth.
Jeg håper ikke han opprører Henry.
Hva er det du vil?
Vi må jobbe sammen.
Aldri. Dette er skandaløst.
Jeg er ferdig med det. Jeg har fått nok av dette helvetesyngelet.
Straks jeg er frisk, gifter jeg meg og reiser bort.
Jeg ber deg om å vurdere det på nytt.
Du vet vel at det egentlig er du som har ansvaret for alle mordene?
Man blir straffet for å drepe folk,
og med skapningen din løpende rundt i omegnen...
Truer du meg?
Ikke si det så simpelt.
Jeg håpte at du og jeg sammen,
ikke lenger som lærer og elev, men som likestilte vitenskapsmenn,
kunne granske livets og dødens mysterier...
Aldri. Ikke mer.
...og oppnå et mål vitenskapen aldri har drømt om.
Jeg kan ikke utføre flere eksperimenter. Jeg har lært en fryktelig lekse.
Det er trist. Veldig trist.
Men du og jeg har gått for langt til å stoppe.
Og det er heller ikke så enkelt å stoppe det.
Jeg har også fortsatt mine eksperimenter.
Det er derfor jeg er her i kveld.
Du må se hva jeg har skapt.
Har du også lyktes med å gi liv til de døde?
Hvis du, herr Baron, gjør meg den ære å besøke mitt ringe hjem,
tror jeg du vil være interessert i det jeg har å vise deg.
Etter 20 års hemmelig forskning og utallige nederlag
har jeg også skapt liv, i Guds eget bilde, som man sier.
Jeg må vite det. Når kan jeg se det?
Jeg tenkte du ville ombestemme deg.
Hvorfor ikke i kveld? Det er ikke så veldig sent.
- Er det langt? - Nei, men du trenger en frakk.
Kusken din får vente her.
Sett deg, herr Baron.
Før jeg viser deg resultatene av de små eksperimentene mine,
vil jeg skåle for samarbeidet vårt.
Liker du gin? Det er min eneste svakhet.
For en ny verden med guder og monstre!
Skapelsen av liv er fortryllende.
Særdeles fortryllende, ikke sant?
Jeg kan ikke nøyaktig gjøre rede for alt jeg skal vise deg,
men kanskje du kan, nå som du er min partner.
Mine eksperimenter gikk ikke helt som dine, Henry,
men vitenskapen, som kjærligheten, har sine små overraskelser, som du får se.
Milde himmel, doktor. Hva er disse?
Det er en herlig variasjon i det jeg har å vise frem.
Det første eksperimentet mitt var så nydelig at vi gjorde henne til en dronning.
Sjarmerende, ikke sant?
Da måtte vi selvfølgelig ha en konge.
Nå er han så vilt forelsket i henne at vi måtte skille dem.
Så så.
Jeg må være veldig forsiktig med kongen.
Oppfør deg, nå.
Mitt neste produkt kikket så misbilligende på de to andre
at de gjorde ham til erkebiskop.
Ser ut som han sover. Jeg må vekke ham.
Den neste er djevelen selv.
Veldig bisarr, denne fyren.
Han ligner litt på meg, synes du ikke?
Eller smigrer jeg meg selv?
Jeg gjorde meg veldig flid med ham.
Noen ganger har jeg lurt på om livet ikke ville være langt mer underholdende
om vi alle var djevler, og ikke noe tull med engler og godhet.
Å! Kongen er ute igjen.
Selv kongelige kjærlighetsaffærer er plagsomme.
Stakkars erkebiskopen. Han har hendene fulle.
Sånn. Så slipper vi å høre på deg.
Den lille ballerinaen min er sjarmerende, men veldig kjedelig.
Hun danser bare til Mendelssohns Vårsang,
og det blir veldig monotont.
Den neste er veldig konvensjonell,
men man vet aldri hvordan resultatet blir.
Det var et eksperiment med tang.
Jeg har slitt med å oppnå normal størrelse.
Du oppnådde størrelse.
Det må vi finne ut av sammen.
Men dette er ikke vitenskap.
Det minner mer om svart magi.
Du tror jeg er gal. Kanskje jeg er det.
Men hør, Henry Frankenstein.
Mens du gravde i gravene dine og lappet sammen dødt vev,
gikk jeg, kjære elev, til livets kilde etter mine materialer.
Jeg dyrket skapningene mine, som kulturer,
dyrket dem slik naturen gjør, fra frø.
Men du oppnådde resultater jeg mislykkes med.
Tenk hvilket fantastisk samarbeid vi kunne hatt,
du og jeg, sammen.
Nei. Nei, nei, nei.
Forlat likhuset og følg naturen,
eller Gud, om du liker bibelfortellinger.
"Han skapte dem som mann og kvinne."
"Vær fruktbare og bli mange."
Skape en rase, en menneskeskapt rase, her på jorden.
Hvorfor ikke?
Jeg våger ikke! Jeg våger ikke engang tenke på noe slikt.
Vår gale drøm er bare halvveis oppfylt.
Du skapte en mann på egen hånd.
Sammen skal vi skape hans make.
Mener du...
Ja. En kvinne.
Det blir nok veldig interessant.
Nei.
Ikke rør meg!
Der er hun! Fort!
Der er han! Skyt!
Løp til landsbyen! Det er monsteret. Fortell det til borgermesteren.
Han er i skogen!
- Hva er det nå? - Monsteret er i skogen.
Hent blodhundene. Få tak i så mange menn du kan.
Lås inn kvinnene og vent på meg.
Nå! Monster, du liksom.
Jeg skal vise ham. Følg meg.
Hvor er han?
Bind ham godt. Jeg vil ikke ha noe slurv.
Bind føttene først.
Føttene først!
Ingen samarbeider. Ingen i det hele tatt!
Har dere funnet ham? Det er det jeg vil vite.
Har dere funnet ham?
Selvfølgelig har vi det, gode kvinne.
Det var på tide. Pass på at han ikke flykter igjen.
Han kan komme til å gjøre skade.
Få ham ned når dere har bundet ham.
Trenger dere hjelp? Jeg skal binde ham!
Ta ham med til fangehullet. Legg ham i lenker.
Sånn. Ganske enkelt.
Få ham ut.
Kom igjen. Tilbake til arbeid.
Hold deg i ro.
Sånn, det holder. Det er mer enn nok. Kom ned og lås døren.
Vi kan ikke bruke hele dagen på dette.
Jeg ville ikke likt å finne ham under senga om natta.
Han er et mareritt om dagen også.
Kom dere unna! Bort fra vinduet!
Pass dine egne saker, og sørg for at han ikke slipper ut.
Han er farlig.
Nå kan jeg gå tilbake til viktigere plikter.
Og la oss gjøre våre.
- Hva? - God natt.
Monster, du liksom.
Han er løs!
Skyt ham!
Hjelp! Han er løs!
Gå til hjemmene deres. Bare en rømt galning.
Jeg ville bare ha noen til å ta seg av det.
Helt harmløs.
Se her. Hvorfor skyter du ham ikke?
Han kommer!
Hvor er Freida?
Hun er borte.
Freida!
Freida! Hvor er Freida?
Hun gikk nettopp.
Å, se!
Freida!
Hva har de gjort med deg?
Fru Neumann!
Å! Kom igjen!
Fru Neumann!
Stakkars gamle Neumann.
- Hvor er kona, Frau Neumann? - Frau Neumann!
- Frau Neumann! Frau Neumann!
Det er en til, der inne.
Frau Neumann!
Hold deg nær meg, Ramona.
Vi bør komme oss vekk herfra. Det er ikke trygt.
Hvorfor ikke?
Jeg er redd. Mønsteret.
Det er ingen fare. Han sitter i fengsel, og der blir han.
Hvor er pepperen og saltet? Vi har ikke pepper og salt.
Greit, mor. Jeg skal hente det. Slapp av.
Du skal få kjøttet ditt.
Kom deg vekk!
Hvem der?
Hvem er det?
Du er velkommen, samme hvem du er.
Hvem er du?
Jeg tror du er fremmed for meg.
Jeg kan ikke se deg.
Jeg kan ikke se noe.
Du må unnskylde meg, men jeg er blind.
Kom inn, min stakkars venn. Ingen gjør deg noe her.
Hvis du har problemer, kan jeg kanskje hjelpe deg,
men du må ikke fortelle meg noe hvis du ikke vil.
Hva er i veien?
Du er såret, min stakkars venn. Kom.
Sett deg.
Fortell meg, hvem er du?
Jeg forstår ikke.
Kan du ikke snakke?
Pussig.
Kanskje du også har en lidelse.
Jeg kan ikke se, og du kan ikke snakke.
Er det slik det er?
Hvis du forstår det jeg sier, legg hånden på skulderen min.
Det er bra.
Nei.
Bli her.
Jeg skal hente litt mat til deg.
Vi skal være venner.
Jeg har bedt mange ganger
om at Gud skulle sende meg en venn.
Det er veldig ensomt her,
og det er lenge siden noe menneske kom inn i denne hytten.
Jeg skal ta meg av deg,
og du vil trøste meg.
Nå må du legge deg og sove.
Ja.
Nå må du sove.
Fader, jeg takker Deg
for at Du i din store miskunn
har følt medynk med min ensomhet
og at Du nå, i nattens stillhet,
har brakt sammen to av Dine ensomme barn
og sendt meg en venn
som kan lyse opp for meg
og trøste meg i vanskelige tider.
Amen.
Og nå leksjonen vår.
Husker du? Dette er brød. Brød.
Brød.
Og dette er vin, til å drikke.
- Drikke. - Drikke.
Godt.
Vi er venner, du og jeg.
- Venner. - Venner.
- Godt. - Godt.
Og nå en røyk.
Nei, dette er godt. Røyk. Prøv.
Røyk.
Godt. Godt.
Godt.
Før du kom, var jeg helt ensom.
Det er vondt å være alene.
Alene, vondt.
Venn, godt.
Venn, godt!
Kom hit nå.
Og hva er dette?
Dette er ved til peisen.
Ved.
Og dette er ild.
Nei. Ild er godt.
Ild, ikke godt.
Det finnes godt og ondt.
Godt. Ondt.
Godt!
Musikk?
Kan du si oss veien ut av skogen? Vi har gått oss vill.
Kom inn, venner, og hvil dere.
Se.
Det er monsteret!
Hva er det dere gjør? Dette er vennen min.
Venn? Dette er djevelen som har myrdet halve omegnen.
Milde himmel. Kan du ikke se?
Å! Han er blind!
Han er ikke et menneske!
Frankenstein lagde ham av lik!
Vennen min. Den stakkars vennen min. Hvorfor gjør dere dette?
Venn.
Se.
Hvilken vei gikk han?
Denne veien! Han gikk denne veien! Over åsen.
Venn.
Jeg kan lukte spøkelsene allerede.
Jeg har aldri likt gravsteder.
Klapp igjen og følg meg-
Les inskripsjonen.
Hva står det?
"Død 1899. Madeline Ernestine, elsket datter av..."
Glem nå det. Hvor gammel var hun?
"19 år og tre måneder."
Det er henne. Sett i gang.
Hva venter dere på?
Velsigne oss.
Vil dere havne i galgen, der dere hører hjemme?
Kan ikke bli verre enn dette.
Er dere klare?
- Ja. - Da setter vi i gang.
Hun er pen på sitt vis, ikke sant?
Håper hun har sterke ben.
Den er lettere å løfte nå.
Ja.
Det var vel alt for i kveld, doktor.
Kan vi gå hjem nå?
Ja. Jeg venter her litt. Jeg liker dette stedet.
Pass på at ingen ser dere.
Greit. Vi vet det.
Og sett igjen en lampe til meg.
Greit!
Hvis det blir mye mer av dette, hva sier du da?
Vi melder oss og lar dem henge oss.
Det tenker jeg også.
Dette er ikke noe liv for mordere.
La meg presentere monsteret.
Å. Jeg trodde jeg var alene.
God aften.
Røyk.
Venn.
Ja, jeg håper det.
Ta en sigar. Min eneste svakhet.
Godt, godt.
Drikke, godt.
Godt.
Lager du mann som meg?
Nei. Kvinne.
Venn til deg.
Kvinne. Venn.
Ja.
Jeg vil ha venn som meg.
Jeg tror du kan bli veldig nyttig,
og du kan gi meg litt mer overtalelseskraft om det blir nødvendig.
Vet du hvem Henry Frankenstein er og hvem du er?
Ja, jeg vet.
Lagde meg av døde.
Jeg elsker døde.
Hater levende.
Du uttrykker deg viselig.
Vi må snakke lenge sammen,
og så har jeg et viktig besøk.
Kvinne.
Venn.
Kone.
Dr. Pretorius er her igjen.
Jeg visste det.
Send ham bort. Jeg vil ikke treffe ham.
Med glede.
God aften, Henry.
Baronesse, jeg har ikke hatt anledning til
å gratulere deg med ekteskapet.
La meg gratulere nå.
Dr. Pretorius,
jeg vet ikke hva du vil med min mann,
men uansett hva det er, er jeg ikke redd for verken det eller deg.
Henry har vært meget syk. Han kan ikke skremmes eller plages.
Ditt besøk er høyst uvelkomment.
Jeg hørte vognen komme, Henry. Jeg ser til at bagasjen bæres inn.
Så drar vi.
Jeg tror du vet hvorfor jeg er her, Henry.
Alle nødvendige forberedelser er blitt gjort.
Min del i eksperimentet er fullført.
Ved hjelp av min metode har jeg skapt en perfekt menneskehjerne,
allerede levende, men i dvale.
Alt er nå klart for at du og jeg skal begynne vårt fremragende samarbeid.
Nei. Ikke snakk om det. Jeg vil ikke høre!
Jeg har ombestemt meg.
Jeg vil ikke.
Jeg hadde forventet dette.
Jeg tenkte vi kunne trenge en assistent til.
Kanskje han kan overtale deg.
Ingenting kan overtale meg.
Vi får se.
Nei! Ikke det!
Han er helt harmløs,
bortsett fra når han blir sint.
Frankenstein.
Ja. Det har vært visse forbedringer siden han kom til meg.
Sett deg.
Hva vil du?
Det vet du.
- Dette er ditt verk. - Ja.
Jeg vil ikke være med på noe så forferdelig.
Jo. Må.
Få ham ut.
Jeg vil ikke engang diskutere det før han går.
Gå nå.
Gå!
Må gjøre det.
Aldri.
Ingenting kan få meg til å fortsette.
Nå.
Legg koffertene i vognen, så kommer jeg om et øyeblikk.
Gå og be herren skynde seg, Minnie, ellers rekker vi ikke toget.
Unnskyld at jeg er så nervøs, men jeg liker ikke å la deg være alene.
Tullprat, Minnie. Jeg klarer meg fint.
Jeg håper det.
Er det deg, Henry?
Henry! Hjelp, Henry!
Henry!
Frue!
Elizabeth!
Fruen!
Hva er det? Hva er i veien?
Hun er borte!
Mønsteret! Han har henne! Jeg så det!
Baronessen er borte!
Dette er Pretorius' verk.
Raskt, manngard! Vi har ikke et øyeblikk å miste.
Jeg ber dere, om dere har hennes liv kjært,
ikke å gjøre noe eller si noe om denne episoden.
Jeg forsikrer at baronessen vil vende trygt tilbake,
hvis dere overlater alt til meg.
Ingenting som han ikke krever.
Jeg finner ikke noe spor etter Elizabeth.
Jeg innrømmer at jeg er slått.
Men hvis du kan få henne tilbake, gjør jeg alt du vil.
Er du klar til å gjennomføre dette siste eksperimentet?
Hva med Elizabeth?
Hun har det bra, og hun kommer trygt tilbake hvis du samarbeider.
Jeg er klar.
Pass på trinnene. De er litt slimete.
En sjarmerende detalj.
Det er interessant å tenke på at vi en gang i tiden
ville blitt brent på bålet som trollmenn for dette eksperimentet.
Doktor.
Jeg tror hjertet slår.
Se. Det slår, men rytmen er ujevn.
Ha i mer saltløsning.
Er det noe liv ennå?
Nei. Ikke selve livet.
Dette er bare en etterligning av livet.
Vi får bare denne reaksjonen når vi skrur på strømmen.
Vi må være tålmodige.
Menneskehjertet er mer komplekst enn noen annen del av kroppen.
Se. Rytmen øker.
Ja.
Det stoppet.
Skal jeg øke strømstyrken?
Dette hjertet er ubrukelig.
Jeg må ha et nytt,
og det må være sunt og ungt.
Karl.
Du må gå til vennen din på skadesykehuset.
Vi trenger et kvinnelig offer for brå død.
Kan du klare det?
Lover du meg 1000 kroner?
Det er vel verdt det, og baronen betaler.
Ja. Dra og hent det.
Jeg skal forsøke.
Det forekommer alltid dødsulykker.
Alltid.
Jeg skal skaffe hjertet. Jeg skal gå inn i rommet.
Jeg skal gå inn og ta frem kniven min.
Jeg holder henne nede, og der blir hun.
Hvor, spør jeg. Hvor vil hun være?
Tusen kroner.
Det slår perfekt,
akkurat som i livet!
Hvis jeg bare kan få det til å fortsette til...
Det var veldig ferskt.
Hvor fikk du tak i det?
Jeg ga betjenten 50 kroner.
Hvilken betjent?
Det var en...
Politisak.
Veldig trist, men vi kan ikke bry oss med det nå.
Er det noe jeg kan gjøre?
Nei!
Jeg jobber bedre alene.
Jobb.
Hvor er Elizabeth? Har dere hentet henne?
Hun vente. Jeg vente.
Jeg er utslitt. Jeg må sove.
Jobb. Bli ferdig. Så sove.
Jeg kan ikke jobbe slik!
Han må bort. Send ham bort.
Jeg skal roe ham en liten stund.
Drikk.
Godt.
Det holder deg stille.
Elizabeth. Hun er død.
Elizabeth er i live og har det bra.
Jeg tror deg ikke!
- Jeg har bevis. - Bevis?
Om noen få øyeblikk
vil hun snakke til deg fra der hun er gjennom denne elektriske maskinen.
Hvor er hun?
Ikke langt herfra.
Snakk, så hører hun deg og svarer.
Ja? Ja, dette er Henry.
Ja, Henry, jeg er trygg. Men hvor lenge?
Kom og hent meg. Jeg er i en hule...
Elizabeth? Elizabeth! Hun er borte.
Det er alt for nå, men du hørte henne.
Ja. Hun lever.
Straks arbeidet vårt er ferdig, vil hun returneres til deg.
Hjertet slår jevnere nå.
Ja. Det har slått i ni timer.
Ikke ennå, men snart.
Og hjernen?
Perfekt, og allerede i stilling.
Da er vi nesten klare.
Nesten.
Skal vi sette i hjertet nå?
Ja.
Ludwig!
Det slår ganske normalt nå.
Ta det med bort.
Stormen øker.
Greit.
Luften er tung av elektrisitet.
Det blir en voldsom storm.
Vi vil være klare.
Er det ikke fantastisk, Henry, at inne i denne skallen
ligger det en kunstig utviklet menneskehjerne,
hver celle, hver buktning er klar og venter på at livet skal komme.
Se.
Stormen kommer over fjellene.
Den er her snart.
Dragene! Er dragene klare?
Ja!
Send dem opp straks vinden øker.
Skynd dere.
Dragene! Gjør dem klare!
Ludwig!
Han vil ha opp dragene!
Unna.
Klare på taket!
Kosmisk spreder!
Ledningene! Send ned ledningene!
Greit, stopp heisen. Jeg kommer opp.
Opp med dragene.
Ta nummer to, Ludwig.
- Har dere sjekket koblingene? - Ja.
Klare!
Slipp nummer en.
Slipp den, Karl!
Den stiger!
Gå tilbake. Gå ned igjen!
Gå ned!
Nei! Kom deg unna! Frankenstein!
Kom deg unna!
Nei.
Nei. Ikke kom nær meg!
Kom deg unna! Ikke! Nei!
Nei! Kom deg unna!
Nei!
Hev den kosmiske sprederen.
Fjern sprederbåndene.
Hun lever!
Frankensteins brud.
Venn?
Tilbake. Tilbake!
Hun hater meg.
Som andre.
Se opp! Bryteren!
Kom deg unna bryteren!
Du sprenger oss alle til atomer.
Henry!
Lås opp døren! Henry!
Tilbake!
Ikke hvis du ikke kommer!
Men jeg kan ikke forlate dem! Jeg kan ikke!
Jo. Gå.
Lev!
Gå.
Du blir.
Vi tilhører de døde.
Elskling.
SLUTT
Norwegian